Деница Минчева
Военна зона

chitanka.info

Малко и бяло, невинно на вид

хапче до чашата чака.

Сякаш виновно пред мене мълчи

и погледа ми избягва.

Като че иска да се извини,

задето въобще ми е нужно.

Хапчето даже за мен го боли,

ако и да ми е чуждо.

А моята лична дебела глава

измъчва ме с болки ужасни,

сякаш не съм аз цяла, една,

а сбор от воюващи части.

Хапчето бяло, невинно на вид

дочаква съдбата си ясна.

Аз уморено разтривам очи —

пак се отлага войната.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.